Din episoadele anterioare...
Înainte să moară, tata mi-a scris astea.
Câteva simboluri se regăsesc și pe sticla asta.
Îți spune ceva numele "Caulfield"?
E o închisoare la 160 km nord de aici. A fost închisă acum zeci de ani.
Există un al patrulea extraterestru. Cred că Liz e nevinovată.
Dar dacă al patrulea poate...
... să intre în mințile oamenilor când leșină și îi pune să ucidă?
Max, e Noah!
Hai acasă, dragă!
E nasol să fii neputincios, nu?
Cândva, aveam cu toții speranță.
Lăsasem în urmă o planetă distrusă de război, în căutarea unui loc mai bun,
care să fie "acasă".
Eram refugiați cu toții.
Dar nava a fost deturnată.
A fost doborâtă la pământ.
Ne-am prăbușit într-o țară străină
și am dat un fel de violență pe o altă violență.
Ascultam noaptea cum oamenii ne omorau camarazii.
Familiile.
Cum le ziceți voi? Capsule...
A mea nu era ca a voastră.
Eu călătoream cu țăranii.
Capsula mea era mai firavă și s-a spart la impact.
Nu era făcută să reziste.
Dar era singura mea opțiune.
Voiam doar liniște, ca să nu mai aud țipetele.
Trebuie să fac pipi.
Isobel e și mai enervantă ca de obicei.
Capsula aceea deteriorată m-a ținut cu greu în viață.
Am fost mutilat și distrus.
Nimeni nu m-a găsit. Doar tu, Isobel.
Noi doi eram singuri în noaptea aia.
Apoi, n-am mai fost singuri.
ROSWELL, NEW MEXICO
Seria I Episodul 12
ÎN ZILELE NOASTRE
Nu e sănătos ce faci, Iz.
Să stau într-o peșteră sau faptul că soțul meu mi-a folosit corpul
ca să comită prima dintre cele 14 crime?
Încerc să înțeleg.
Cum de nu mi-am dat seama, în tot acest timp, cum era el de fapt?
În capsulă, Noah se simte bine.
Hai să-l scoatem de-acolo, să-l chinuim un pic și să-l luăm la întrebări!
O să moară.
Are serul lui Liz în el. O să moară dacă iese de-acolo.
Și ce? O punem pe Liz să mai facă o tură de antidot.
Să trăiască mult aici, ca să-l fac să sufere.
Nu trebuie să facem nimic acum. Abia au trecut trei zile.
Ai răbdare, să te vindeci. O să știi ce să faci când vei fi gata.
Nu contează dacă asta va fi mâine sau peste zece ani.
Nu pleacă nicăieri. Nici noi.
Toată viața ne-am întrebat de unde am venit, ce căutăm aici.
Nu știu, Max. Pe cine oare să întrebăm?
- Las-o să se gândească! - Încetați amândoi!
Vom hotărî împreună ce să facem.
- Dar nu azi. Vă rog! - Bine.
Vorbim din nou mâine.
"NepTuna Melt", de la masa 5, nu are "cratere", Nico.
Văd că iar porți antenele.
Asta lipsea din cercetarea mea în angiogeneză.
Ești genială. O să te întorci în laborator.
Îmi mai aduci niște gem, dragă?
- Am trei diplome. - Și sos "rachetă" pe guler.
- Tot o amprentă de la Evans? - Nu.
Nu l-am văzut de câteva zile. Are probleme în familie.
Amprenta e de la bătaia cu Noah.
Nu pot să cred că ucigașul e Mister-ul din Roswell.
Noah e într-un fel de închisoare pentru extratereștri. Nu mai iese.
S-a făcut dreptate, am aflat ce a pățit sora mea.
- Gata. - Pari împăcată, da.
Încerc să mă împac cu ideea.
Și eu.
Uite ce e... Eu am treabă azi,
dar mă gândeam să merg în weekend la mormântul tatei
și să trec și pe la Rosa. Vii și tu?
Ar fi frumos. Mulțumesc.
- Rosa te-a plăcut mereu. - Ba nu.
Hola! "Yo quiero" să mă servești!
Nu e cam devreme?
Nu și dacă ai avut o dimineață ca a mea.
Vreau să mă ajuți cu ceva.
Ți-am povestit despre tata și despre proiectul Shepherd.
Operațiunea ultrasecretă despre extratereștri. Da.
E ciudat că tatăl tău nu mă invita la cina de duminică!
Practic, proiectul avea scopul de a ascunde OZN-urile
și orice activitate legată de ele.
Dar cred că există și un aspect mai sumbru.
Te ascult.
Am tot citit despre o închisoare, Caulfield.
A fost desființată în anii '70, dar am analizat nivelul de căldură
și se pare că nu sunt oameni acolo.
- Sunt extratereștri. - Poate.
Nu știm sigur până nu vedem cu ochii noștri. Dar se poate.
Tu te pricepi, Guerin.
Nu se poate. Pur și simplu...
Nu au supraviețuit și alții. Am fi știut.
Atunci, ce strică o excursie?
Dar mai e o "hibă".
Cine conduce?
Când ai fost tu în stază, eu am hibernat aici.
Ți-am povestit ce-am mai făcut, ți-am citit...
Nu am auzit nimic, Max.
Timpul stă în loc acolo.
Noah nu merită să mai audă vreodată vocea ta.
Nu e vorba despre faptul că te aude. Îți face bine să spui ce ai pe suflet.
Te aștept în mașină. Aș vrea să nu ne prindă furtuna, dar...
Te las cât ai nevoie.
Cosmic Cakes și Crashbrowns.
Max!
Cum e posibil așa ceva?
- Nu! - El te pune să faci asta?
Nu, are serul lui Liz în el. Nu mă poate controla! Sunt eu!
Nu-l omorî! Poate că știe ceva.
Ai venit la fix.
Noah tocmai voia să vorbească. Acum, ticălosule!
Max...
Tu crezi că suntem dușmani, dar nu e așa.
Cândva, aveam cu toții speranță.
Lăsasem în urmă o planetă distrusă de război, în căutarea unui loc mai bun,
care să fie "acasă".
Eram refugiați.
Cu toții.
În noaptea aia, noi doi eram singuri. Apoi, n-am mai fost singuri.
Stătusem atâta timp în liniște... Apoi, am auzit ceva frumos.
Michael voia să doarmă la cort în noaptea accidentului.
- Tu stăteai la pândă? - Nu.
Am intrat în capsula aia în 1947, ca să mă odihnesc,
până să mă găsească cineva. Dar era defectă.
Se stricase la impact și nu puteam ieși.
Nu eram în stază, cum ar fi trebuit.
Îmi dădeam seama de ce se întâmplă în jurul meu, dar eram ca paralizat.
Nu aveam de ales, trebuia să aștept ceva ce știam că nu va veni niciodată.
Țipătul isteric al lui Isobel din noaptea aceea
a fost cel mai plăcut sunet.
- Dacă nu o lăsai singură, nu o auzeam. - Avea 14 ani.
Max a zis că tu ai leșinat după atac.
Așa mi-a intrat în cap. Te-ai furișat printr-o "breșă".
Da. Și am rămas acolo. De-a lungul anilor, când se activa senzația,
când îți era frică, ieșeai din corp.
Și îmi făceai mie loc.
Vreau să ies puțin la aer.
Vezi dacă e bine, te rog.
E slăbit. Dacă nu facem nimic, nu cred că apucă ziua de mâine.
Asta vrei?
Ai grijă!
Când m-am uitat pe imaginile din satelit, căldura părea să fie la zero.
Folosesc o tehnologie de camuflaj foarte avansată.
- Tu cum ai accesat datele? - Eu sunt și mai avansat.
Dar furtuna care vine îmi cam bruiază radarul.
E ceva aici ce merita ascuns. Ceva ce tata voia ca eu să știu.
Altfel, nu s-ar fi obosit să ascundă numele în cod înainte să fie ucis.
Nu știm sigur că a fost ucis. Nu poți provoca o tumoare pe creier.
Stai!
Ce se vede acolo?
Eu eram.
El la ce ne folosește? Ești deprimat?
Suferi cumva de amnezie selectivă și ai uitat ce ți-a făcut boul ăsta?
Au trecut zece ani de la liceu.
Hai să ne concentrăm pe conspirația dubioasă a guvernului!
Ceva nu e în regulă acolo.
Credeam că Isobel are puteri paranormale și că tu ești un Jedi.
- Și Jedi au puteri. - Nu am văzut niciodată "Star Trek".
Dumnezeule!
Nu am puteri paranormale, dar simt ce fac Max și Iz.
Când unul pățește ceva, ceilalți simt o durere profundă.
- Asta simți acum? - Nu.
Acum aud un țipăt. De undeva de departe.
Sigur vrei să faci asta?
Fir-ar!
De la capăt!
- De unde suntem? - Nu știi?
Ai o hartă tatuată pe umăr.
Asta era? Ce înseamnă? Cum mă uit pe ea?
De fapt, nu mă deranjează durerea. Așa simt că trăiesc.
Plus că, dacă tot mor, prefer să văd cum te chinui.
Mă rog, nu prea avem timp.
Ar fi bine să vii repede încoace, ca să-i pui ce întrebări vrei tu.
- Michael nu răspunde. - Sigur e bine.
Normal. Răufăcătorul moare lent pe canapeaua fratelui meu.
E normal să suferi.
E normal să-ți lipsească el, cel pe care îl iubeai tu.
Cu ce mare dezamăgire de-a ta vrei să mă identific acum, Liz?
Cu maică-ta, care nu a fost prin preajmă, să-ți taie cojile de la pâine?
Cu Rosa, care nu a înțeles ce e viața până la 19 ani?
Nu mă voi preface că știu prin ce treci.
Te-a controlat într-un mod...
De neînchipuit.
Nu contează ce vrea să afle Michael de la el.
Nu contează cât de furios e Max. Spune-mi tu de ce ai nevoie!
Nu am pierdut niciodată pe cineva drag.
Te-a ajutat ceva să te simți mai bine după ce a murit Rosa?
Adevărul.
Îi simt.
Hai! Pe-aici!
- De ce nu poți deschide poarta? - Nu știu!
DETECTARE TEMPERATURĂ
Vine cineva.
- Mă ocup eu. Mergeți la intrare! - Nu!
Du-te!
Nu mișca!
- Nu credeam că ești în stare. - A trecut mult timp, Flint.
Mă bucur să te văd.
Ce cauți aici, Alex?
M-a trimis tata să îmbunătățesc sistemul de securitate.
- Tu nu erai la birou în Roswell? - Cum ești și tu în München?
Ai un fizic bun, o minte sănătoasă.
Ce cauți în văgăuna asta? De ce nu cauți gloria?
Asta nu e o văgăună. Aici se fac progrese științifice de proporții:
SR-71, nanotehnologie. De când cu...
Accidentul de OZN din '47?
Ți-am spus că tata mi-a zis secretul de familie.
Tu nu ești om de știință. Ești un soldat din Forțele Speciale.
- Ce cauți aici? - Tata m-a recrutat acum cinci ani.
Voia să construiască un zid contra extratereștrilor.
Ăla nu arată ca un zid, ci ca o armă termobarică.
- E o bombă inteligentă. - Îmi hrănește câinele?
Nu e gata încă. Ulterior, nu va afecta oamenii,
ci doar extratereștrii, prin ADN.
Nu ai voie să faci arme biologice!
Jurisdicția ONU încetează la stratul de ozon.
Jurisdicția privind genocidul?
Așa ar face și extratereștrii dacă ne-ar invada.
Ei sunt în stare să ne omoare. E ceva inevitabil.
Întrebarea e dacă noi vom fi sau nu pregătiți.
Văd că ești la fel de dedicat cauzei precum tatăl nostru.
Nu tata te-a trimis aici, nu?
Tata nu te-ar trimite pe tine.
- Vreau să vorbesc cu el. - Nu!
- Max! - Nu!
Nu te-am rugat.
În sfârșit! Mulțumesc.
- Trebuie să mă asculți, iubito. - Nu-mi vorbi așa!
- Trebuie s-o scot din asta. - Nu-i poate face rău fizic vorbind.
Doar acolo are control complet. Și cred că are nevoie de asta.
Îți mulțumesc pentru grijă, dar tu n-o cunoști așa de bine pe Iz.
Iar tu nu știi cum e să pierzi pe cineva.
Ea își făcuse o viață cu el.
Se simțea iubită, avea un partener.
Secretele și minciunile au distrus totul.
Ții cu cel care a distrus-o pe Isobel? Care a ucis-o pe Rosa?
Nu! Noah e un sociopat care mi-a ucis sora,
fiindcă a crezut că îi aparține.
Îl urăsc.
- Dar el... - Te rog să te oprești!
Mi-a lăsat amprenta asta în noaptea cu gala.
Vreau să știu de ce.
Eram pe moarte, eram slăbit fizic,
dar mintea îmi era vie. De asta mi-a fost atât de greu.
Apoi, am avut ocazia să văd lumea în care aterizasem
prin ochii tăi frumoși.
Te-ai folosit de mine ca de o marionetă, ca s-o vânezi pe biata adolescentă.
Rosa nu era... o pradă.
Spune asta în cimitir, la mormântul ei, Noah!
- Nu puteam să am încredere în ea! - Nu da vina pe ea!
Ai ezitat. Ți-ai scos masca de om nevinovat.
Când ea a văzut cum ești, a fost prea deșteaptă ca să te iubească.
Pentru asta a murit. Iar eu?
Eu am crezut minciunile tale.
Ce noroc pe capul meu!
N-am vrut să-ți spun, ca să nu te supăr.
- Să mă superi? Te-a "marcat"! - Max, acum simt ce simte el.
Îi simt frica. Îi e frică de moarte.
Serul meu ucide acum o ființă care poate simți frica.
Nu am dormit deloc.
Am improvizat un laborator și am mai făcut un ser.
Dar nu pentru că vreau ca Noah să trăiască.
Ci fiindcă nu vreau să fiu o criminală.
- Ce se întâmplă? - Corpul tău se deteriorează.
- Și mintea, la fel. - Nu vrei să mă vezi cum mor.
Îți voi spune unde e antidotul, iar tu mi-l vei aduce.
Și totul va fi ca înainte.
Înainte, când ne prefăceam amândoi că suntem oameni?
Da!
Ne ieșea bine.
Am putea încerca din nou.
Să ne prefacem.
- Te simți bine? - Nu.
Nu vreau să fac asta singură.
Bine.
- Ne ghidăm după radarul OZN-urilor? - Poți să și taci, dacă vrei.
Nava ta mi-a distrus familia în '47.
Tata e mort. Cred că aici vom afla motivul pentru care a murit.
Nu ești singurul care caută răspunsuri.
Eu și Alex am descifrat scrisorile tatei.
Uite! Asta se repetă. 7A-N38.
Tu și Alex, zici...
Bine. După tine!
Ce cauți aici de fapt, Alex?
Încerc s-o dreg, ca să fiu lăsat la vatră onorant.
- Nu ești sătul să fii oaia neagră? - Tu nu ești sătul să mergi cu turma?
Știu că nu ți-a fost ușor cu tata. Eu am încercat să te protejez de el...
Scutește-mă! Nicio grijă, nu-i spun că m-ai lăsat să intru.
Nu ai înțeles. Nu trebuia să te bagi în asta.
Îmi pare rău, dar nu te las să pleci.
Fir-ar...
Este extraterestru.
Cu toții sunt extratereștri. Îi simt.
Sunt furioși, derutați și speriați.
Dacă sunt supraviețuitori de la 1947,
stau închiși aici de 71 de ani.
Taci și tu odată, Valenti?
Ei sunt ca mine!
Au urme de vânătăi pe corp, au cicatrici și urme de ace.
Comportamentul antisocial indică o traumă veche.
Șapte decenii de tortură.
- Trebuie să-i scoatem de-aici. - Și unde să-i ducem?
Sunt sălbatici.
Tata a vrut ca eu să găsesc subiectul N38.
Apare în toate scrisorile.
Hei!
Guerin!
Nu... O cunosc.
O cunosc!
Ești sigur?
Vine! Du-te!
- Tu cine ești? - Noul tehnician.
Trebuie să iau o mostră de la subiectul N-38.
Te înșeli.
E interzis să faci analize pe subiectul N-38 din 1962.
Scuze... Cred că am încurcat numerele.
- Pare inofensiv. - Aparențele înșală.
Au băgat înăuntru tot felul de cobai, șobolani, iepuri. Toți au murit.
- Ce făcea? Îi mânca? - Nu.
Tot ce atinge moare foarte repede de un cancer galopant.
Poate provoca oricui o tumoare.
- A intrat vreun om acolo? - Unul singur.
Nu mi-am închipuit că acest îngrozitor ménage à trois va fi inevitabil.
Pot să-ți fac moartea și mai lentă, și mai dureroasă.
Ai vrea să mă omori, nu-i așa?
De-abia aștepți. Maximo, știi doar că aici nu poți minți.
Despre ce vorbește, Max?
Te întrebi de ce nu m-am mai folosit de tine după ce a murit Rosa.
Cum m-am vindecat, cum am ieșit totuși din capsulă...
Nu am vrut s-o ucid pe Rosa, dar ironia este
că uciderea ei și dobândirea forței ei vitale extraordinare
m-a readus la viață. Mi-am revenit, am fost mai ager.
Crima ne face mai puternici. Nu, Max?
Când distrugem ceva, ne simțim mai bine. Fizic vorbind, cel puțin.
De asta ai tot ucis.
Ucizi ca să rămâi puternic. De asta ești mai puternic decât noi.
E vorba doar de exercițiu.
Și tu ai putea fi puternică dacă nu ți-ar fi frică de tine însăți.
Eu ucid ca să-mi mențin viu corpul.
După atâția ani în capsulă, se dezintegrează.
- Nu voi permite asta. - Ești un parazit.
Și tu, o mutație.
Când vindeci oameni, aproape mori. E ceva nefiresc și foarte ciudat.
Dar nu-i așa că te-ai simțit ca o forță a naturii
după ce l-ai ucis pe ciudatul ăla din deșert?
Te-ai simțit ca un zeu.
Ai simțit asta din nou de curând, când ai provocat pana de curent.
Distrugerea înseamnă haos,
entropie, energie.
Putere și victorie.
Nu te-ai ascunde aici dacă nu ai avea de ce să te ascunzi.
Așa face tata. Te șantajează ca să-l asculți.
Te manipulează, te exploatează. Mai lasă-mă cu ordinele!
- Cu ce te are la mână? - Alex!
- L-ai adus și pe Kyle Valenti. - Știu ce se întâmplă.
Locul ăsta e un iad! Guantanamo pentru nevinovați.
Și tații noștri au contribuit. De zeci de ani torturează extratereștri.
Ți-au zis despre subiectul N-38.
Nu-mi spune că unul dintre ei poate provoca tumori.
Cu toții ucid. Asta îi face mai puternici.
Am cercetat și avem dovezi.
Și tata a contribuit la cercetarea asta și i-a ținut izolați aici?
I-a înfometat și i-a disecat...
Atunci, și-a meritat soarta.
De ce nu mă ucizi pe mine? De ce nu-mi furi forța vitală?
- Nu sunt suficient de interesantă? - Am nevoie de tine, Isobel.
- Încă am nevoie de tine. - Nu mai minți!
Nu poate minți aici.
- De ce ai nevoie de ea, Noah? - Am nevoie de voi toți.
Ca să am un avantaj.
Pentru ce? Tu de ce erai în pătura de jos?
De ce noi am fost protejați în accident?
Dacă vreți să știți adevărul, dați-mi antidotul!
Vă spun tot. De unde venim, de ce am venit aici...
Cine sunteți voi, de fapt.
- Nu suntem naivi. - Nu poate minți aici.
Vorbește serios.
Vrea antidotul ca să ne răspundă.
- Asta îi va reda puterile. - Nicio grijă. Eu nu vreau să știu.
Faptul că am aflat adevărul nu m-a ajutat cu nimic.
Vreau doar să plec acasă.
Sună-mă când moare.
O conduc eu acasă.
Liz, dă-mi antidotul mai întâi!
Vorbesc serios. Dacă dețin eu leacul, eu sunt cel care refuză să-l utilizeze.
Eu sunt criminalul. Nu tu.
- Nu vreau să... - Crede-mă! O să dorm bine-mersi.
Te cunosc! De ce te cunosc?
O să fac asta ca pe vremuri.
Ce naiba?
ALERTĂ CARANTINĂ
Trebuie să ieșim în zece minute. Va exploda.
Acum e momentul să pleci.
Ia tot ce poți! Hard-drive-uri, orice!
- Dar să ieși repede! - Michael e lângă celule.
În capăt, la stânga, o să vezi o scară. 7A.
Mersi că ai adus astea.
Știu că exagerez, dar nu vreau să risc.
Da. Sigur.
"Da, sigur"?
Niciun comentariu răutăcios despre mandate de arestare furate
în scop personal? Cine ești și unde e partenera mea?
Ai în dormitor un criminal în serie, Max.
Aici nu mai e vorba despre lege sau despre dreptate.
- Nu face asta de unul singur! - Aș vrea să-l predau autorităților.
Dar risc să mă expun. Și dacă ei nu îl vor putea închide?
- Trebuie să existe o metodă mai bună. - E prea târziu.
Tu nu ești de serviciu? De ce porți haine de civil?
N-o să mai fiu deloc de serviciu.
În haosul de după gală, am tras cu arma de serviciu.
E un oraș mic, lumea a auzit focurile de armă.
Și nu-i puteam spune lui Valenti
că te salvam de un extraterestru care intrase în corpul surorii tale.
- Inventăm o poveste! - I-am spus ceva deja.
I-am spus că băusem prea multă șampanie și m-am dat în stambă.
Sincer, nu am exagerat.
Nu. Eu trebuie să răspund pentru toate astea. De ce ai făcut asta?
Știi bine de ce.
- Regret că te-am amăgit. - Nu m-ai amăgit.
Ai fost clar.
Sora mea a fost transferată la o închisoare din Ohio.
Aș vrea să fiu mai aproape de ea, așa că...
O să plec din Roswell.
E ultimul lucru pe care-l fac pentru tine. Așa trebuie.
Recepționat.
Ai fost un partener bun, Evans.
Ai fost o prietenă bună, Cam.
Guerin!
- Trebuie să plecăm! - Vreau să intru!
Alarma nu e de formă! Nimic de aici nu va supraviețui!
Asta e familia mea, Alex!
Se poate.
Dar tu ești familia mea!
Ce? Nu!
- Trebuie să pleci, Alex. - Eu nu îmi întorc privirea, Guerin.
Nu!
Du-te! Nu te iubesc!
Nu te iubesc!
Ne-am tot agățat de chestia asta...
Și nu am ajuns nicăieri.
Renunță, și gata!
Nu știi deloc să minți.
Protocol carantină. Părăsiți clădirea. A mai rămas un minut.
Ea e...
E mama ta.
Ți-a spus ceva? Ce-a zis?
Nu...
Dar a zis că mă iubește.
Și apoi a zis să fug.
La pământ!
Salut, Maximo! Vrei să bem o berică?
Să știi că ai avut dreptate.
Toată ziua i-am spus lui Isobel că ea decide ce vom face cu tine.
Că o voi susține.
Dar eu vreau ca tu să mori.
Și vreau să te omor eu.
E din cauză că am posedat-o, că am ucis oameni
sau că am lăsat o amprentă pe fata ta?
Știam eu că asta te va înnebuni... Cărțile tale și tot ce scrii tu...
Oamenii caută toată viața un sens, dar nu îl găsesc.
Noi avem un scop. Noi doi.
Dacă mă lași să mor,
o să-ți petreci restul vieții pe planeta asta tâmpită,
fără să afli care este.
Am ajuns până aici.
Cred că prefer să fiu un anonim din Roswell.
Dar dacă e ceva adevărat în toate astea?
- Că extratereștrii ucid. - Michael e un om bun.
Dar dacă cei buni sunt excepția?
Puterile lor nu sunt pozitive. Cred că...
Tocmai ai văzut cum guvernul tău a distrus o clădire plină de bătrâni.
Creierul tău încearcă acum să justifice măcelul,
ca ei să fi fost îndreptățiți, să ne facă să credem că suntem în siguranță.
Că binele învinge.
Asta e cea mai dură realitate în război.
Uneori, faci doar ceea ce ți se ordonă.
Și, dintr-odată, vezi numai incendii în jur și oameni urlând.
Te uiți în jur și îți dai seama
că tu ești răul.
Vrei să spui ceva? Unii se pocăiesc înainte de moarte.
Față de cine să mă pocăiesc?
Față de Dumnezeu?
Față de tine, Maxwell?
Nu! Nu mă lăsa să mor singur!
Nu mi-ai spus de unde suntem.
De ce suntem aici.
O să dispari la fel cum ai apărut pe planeta asta.
Singur. Disperat și singur.
Hei! Toată ziua te-am sunat.
- Arăți ca naiba. Te simți bine? - Unde e Noah?
Am fost la peșteră. Nu era în capsulă.
E dincolo și e pe moarte. Nu va mai dura mult.
Vorbește! Spune-mi ce-ai pățit!
Nu cu tine vreau să vorbesc, ci cu el.
- Trebuie să-i dăm antidotul! - Nu-i dăm nimic.
Povestea lui Noah se încheie acum.
Nu voi permite să mai moară un extraterestru.
Vreau să aflu răspunsurile. Vreau să aflu adevărul.
Așa o să facem, Max?
Depinde de ceea ce vei face tu.
Ați urmărit serialul ROSWELL, NEW MEXICO
Seria I Sfârșitul episodului 12
Subtitrare: Retail